To årtier er gået efter de to racers oprettelse. Krigen var begyndt.
Viktor udbyggede sin hær som ville beskytte dem mod varulvene.
En ond og smitsom race som kunne tage menneskelig form igen.
Indtil han blev født.
Lucian.
Selvom alt logik sagde ham, at han skulle dræbe barnet -
- så gjorde han det ikke.
Med årene voksede barnet.
Han besad en styrke og fokus som de før ham ikke gjorde.
Hvad mener du, Sonja? Skal vi producere flere?
- Af ham? - Som ham.
Lucian bliver den første af racen, den første af Lycanerne.
Viktor benyttede sig af Lucianas blod.
Han udnyttede barnets tørst og fodrede det med mennesker. Viktors slaver.
I stedet for skabte han en ny race af udødelige... Lycanere.
Varulve, men også mennesker.
Modsat de andre kunne denne nye race udnyttes -
- til slaveri og som vogter for deres herrer i dagslys.
Eller det troede Viktor for længe siden.
Dansk tekst af: Danishbits Released on www.danishbits.org
Adelen er oprørt min herre.
William har ikke holdt tilstrækkelig opsyn. Varulve har dræbt deres slaver.
Oprørte mennesker? Ser jeg tynget ud, Tannis?
Med tabet af slaver, mister vi sølv.
Har jeg ikke ti-doblet vores værdi siden Marcus og Amelia gik i dvale?
Vi tager os af varulvene som vi altid har gjort.
Har du ikke andet at lave, end at lege med våben, smed?
Gør dig lidt nyttig.
Vis lidt taknemmelighed til ham der reddede dit liv, Sonja.
Jeg behøvede ikke at blive reddet.
Sig mig, Lucian. Tyngde det dig at dræbe din egen race?
Slet ikke. De er tomhjernede bæster, min herre.
- Ikke mine brødre. - Jaså?
Far.
Du er et forbillede for din race. Ved du hvordan du forbliver det?
Hold blikket mod jorden.
Skil os af med det der.
Du trodsede rådet.
- Der er andre ting, der optager min tid. - Håber du nød din lille måneskinstur.
- Jeg var på patrulje. - Du var ulydig. Du skulle blive her.
Du risikerer for meget. Du leder vareulvene til beslutningstagerne.
- Og hvorfor risikerer jeg mere end dem? - De er ikke min datter.
Og de er ikke rådsmedlemmer, du er! En dag bliver du en ældre, din fødselsret.
Rådet har store forhåbninger til dig.
Men det er vanskeligt, og de er trætte af dine lege og trodsighed.
Skovens farere er ikke større end dem i rådskammeret.
Du skal lære om politik så du kan blive ubarmhjertelig og snu.
Men frem for alt, blive loyal mod din familie... Mod mig.
Trods alt, uden loyalitet er vi ikke bedre end de bæster udenfor døren.
- Lycan! - Nej, Herre!
- Nu er det nok! - Hvor vover du at ligge hånd på mig?
- Det er nok, sagde jeg. - Samme sagde herrens hund.
Du vil ikke altid være hans favorit. Når du falder vil jeg være der.
Det må vi håbe.
Hvad kigger i på? Tilbage til arbejdet!
Rådets problem er enkelt. Vi er under angreb.
Seks gange på tre uger har Williams nået murene.
- Hvilken ravage var der sket hvis en af dem slap igennem? - Din frygt er fejlplaceret, Coloman.
- Beskyttes vi ikke af den hær af dødelige? - Absolut, min herre, men ingen adelsmænd.
Som jeg påpegede, de er vores levebrød.
Kan vi ikke beskytte menneskene ser vi svage ud.
Hvad er så dit forslag?
Dødsbringerne må patruljere om natten så dagvagterne kan patruljere i dagtimeren.
Lycaner patruljere udenfor murene? Har du mistet forstanden?
De fødes af dyr og vildskaben i dem kan ikke avles væk.
Jeg tror din frygt er fejlplaceret. Vi kan skabe privilegerede Lycaner.
Mere mad, bedre kvarterer og give ansvaret til en vi stoler på.
Måske din lille kælegris Lucian? ham der reddede din datters liv i dag.
Måske vi skulle høre hendes mening.
- Ser ud som hun skulle bruges andetsteds. - Find hende.
- Jeg vil tage dit forslag op til overvejelse. - Tak, deres nåde.
Ville være rart at kunne meddele adelen at vi varetager deres interesser.
Hendes nåde?
Er det sandt det du sagde til min far?
At du intet følte da du dræbte dem?
De er bare dyr. Ude af stand til at tænke og føle.
Så hvorfor skulle jeg føle noget for dem?
Hvis jeg vil forlade det her, Sonja.
Vil du så tage med?
Rejse?
Tænk ikke engang på det. De vil opsporer dig og mærke dig som alle andre.
Ikke hvis jeg kan fjerne denne her. Se her!
Jeg har lavet den. Det giver mig friheden!
Lov mig ikke at bruge den, Lucian.
- Vær sød! - Er det dit svar? Du tager ikke med?
Så jeg skal blive her for din skyld? Som et dyr i bur?
Lucian.
Vampyrerne og Lycanere. vi er begge Corvinus børn.
Gøre min familie til slaver.
Jeg vil bruge nøglen og forlade stedet.
Men jeg kan ikke leve uden dig.
- Noget nyt om min datter? - Hun er svær at finde.
- Hun nægter at se mig. - Hvorfor er de unge så blinde?
- Hun risikere sin rådsplads for hvad? - Ingen anelse.
Du må forberede dig deres nåde. Adelsmændene er på vej.
Et skrig fra varulven som stiller sig foran den.
Gør hestene klar!
Lad en anden gå. I nat efter jeg forlod dig...
- Lad en anden gøre det. - Hvis du nu ikke har opdaget det, smed -
- så kan jeg passe på mig selv.
Desuden -
- så kan du se efter mig over fra muren.
Sonja! De far beordrede dig at blive her.
Jeg eskorterer gæsterne sikkert gennem porten. - Portvagt!
Det var ikke et ønske. Din far er samfundets hersker.
Hvilket han konstant minder mig om.
Vær forsigtig, smed. Dit blik afslører din hemmelighed.
Luk den!
- Send dine mænd derud, nu! - På plads, dit halsbånd er for løs.
- Flyt dig! - De er for mange! De bliver massakreret!
Stop ham!
Dimitri!
Lucian!
Sonja!
Nej, Lucian!
Nej! Stop!
Han gjorde det for at redde mig!
Er jeg ikke husets hersker?
Du ved du ikke må tage halsbåndet af.
Stadigvæk bryder du mine regler trods jeg skånede dit liv.
Dine dage i luksus er slut... Slave.
- Far! Lad ham være... - Var din mund!
Du har trodset mig for sidste gang.
Før hende væk!
Brænd kroppen. Brænd dem alle!
For at fjerne halsbåndet... 30 piskeslag.
Du har forurenet mig med dit forræderi, Lycan.
Du var som en søn for mig.
- Jeg gav dig livet. - Du lagde mig i lænker.
Jeg troede, du vidste, efter alle disse år.
Du kan ikke have det ene uden det andet.
Sæt i gang!
Jeg sagde jeg nok skulle være der når du fejlede.
- Stop det. Han er en af vores beskyttere. - De er dyr.
- Det kan sætte de andre op. - Bliver værre hvis vi ikke straffer dem.
Forstår du nu? Du ville stole på dem udenfor, det kan vi ikke engang indenfor murene!
Ifølge min udregning var det 21.
Forsæt.
Forbandede stank!
Hold dig fra ham. Ellers straffer de dig også.
Din omtanke for Lucian er næsten rørende.
- En slave. - Han har netop reddet mit liv.
Var det ikke dig der sagde jeg skulle vise lidt taknemmelighed? Er du ham ikke taknemmelig?
Jeg er en morder, At han lever endnu viser min generøsitet.
Under andre omstændigheder havde jeg fodret ham til hans egen race.
Men hans straf er ovre nu.
- Han bliver vel sat fri? - Du tænker ikke klart, Sonja.
Vi bevarer ikke orden med sentimentalitet. Lucian tog halsbåndet af trods forbuddet.
Selvom årsagen var i god hensigt -
- så forbliver han i fængsel.
En forholdsregel.
Janosh og de andre adelsmænd ankommer snart.
Du forventes at deltage.
Jeg så hvad du gjorde der ude.
Meget modigt... For et menneske.
Har du mødt dem før?
Kun via historier.
- Var du ikke bange for dem? - Jo.
- Men jeg ville gerne leve. - Er du bange for mig?
- Ja. - Skal du ikke være.
Jeg vil ikke bide -
- meget.
- Er du som dem? - Nej.
Lycan, ja, men ikke som dem. Dem du sloges med i aftes var dyr.
De her kommer fra William rent blod, intet menneskelighed tilbage.
Vilde tankeløse bæster -
- som det er sagt. - Jeg så dig.
- De adlød dig. - Ja.
Ja, det gjorde de.
- Du burde ikke være her. - Jeg måtte. Tilgiv mig elskede.
- Det er min fejl, var jeg ikke taget udenfor... - Så havde du ikke været den du er.
Det er ikke din skyld.
- Jeg kan ikke blive her. - Far bevogter dig mere end nogensinde før.
- Findes der ingen andre du kan stole på? - De er mere loyale mod far end de er mod mig.
- Tannis så? - Ham kan man ikke stole på.
Tannis ved det om os.
- Hvordan? - Ingen anelse.
Han har ikke fortalt din far noget så han er ude efter noget. Find ud af hvad.
Før dem ind.
Janosh!
Ejer du ikke den største sølvmine her omkring?
Den er blevet overrendt, deres nåde.
Arbejderne er smittede, forvandlet til uhyrerne.
Meget uheldigt... Og kostbart.
Halvdelen af rettighederne til minerne vil dække omkostningerne for vore modstand.
Modstand?
Vi har alle set ligene på vejen hertil. Og vi har hørt om familien Covash død.
Vareulvene banker også på jeres dør.
Så hvorfor skal jeg betale beskyttelsespenge? I kan ikke engang beskytte jeres egen hus.
I har allerede svigtet mig!
Vi har allerede hørt historierne.
Se i hans øjne! Det er sandt!
Dette sted er forbandet!
De er ikke længere mennesker, Djævlene er her for at tage vores land!
Hvis djævelen var her, så det ville være bedst at kende ham!
- Hjælp mig! - Gerne.
Ellers nogen der har noget på hjertet?
- Vand. - Perfekt til de beskidte mongoler.
Hundeslagsmål!
Vi er ikke dyr.
Vil I være deres underholdning?
Deres husdyr?
Være bange for pisken! Slås med hinanden!
Er det det I vil!?
Jeg har levet hele livet efter deres regler.
Jeg har beskyttet dem, beundret dem -
- og for hvad?
For at blive behandlet som et dyr.
Vi er ikke dyr! Vi har et valg!
Vi kan vælge at være mere end dette!
Vi kan være slaver -
- eller vi kan være Lycanere!
Morgenen nærmer sig, mit barn.
- Vi må lægge natten bag os. - Gerne.
Der er nogle svære beslutninger der skal tages, jeg vil gerne have din hjælp til en af dem.
Naturligvis, far.
Nu hvor Lucian er borte må vi forfremme en anden Lycaner.
- Borte? - Coloman tror han sætter de andre op.
Vi måtte eliminere ham.
Det bliver svært.
Han har været her så længe.
Gyorg måske...
... eller Trasos.
- De skulle vare... Pålidelige. - Udmærket forslag!
Jeg vil kraftigt overveje dem.
Du, mit barn, er det dyrebareste jeg har.
- Hvad har du fortalt min far? - Intet.
Hvorfor? Hvorfor har du ikke sagt noget?
Ville din far byde den -
- velkommen som bragte ham nyheden om at hans datter omgik en Lycaner?
Han er ikke kendt for sin taknemmelighed.
Og jeg er ikke i stand til at drage fordel af denne viden.
Hvilken form for fordel?
- Der findes 12 pladser i rådet. - Og vi dør ikke særlig tit.
- Sørgeligt men sandt. - Hvad jeg gav min plads til dig?
- Hvorfor skulle du gøre det? - Kan du holde på en hemmelighed?
Jeg vil have noget til gengæld.
To minutter. Længere tid bliver for risikabelt.
Undskyld. Der var ikke andre måder.
- Tannis? - Han hjælper os mod at få en plads i rådet.
- Og din far ved intet? - Nej.
Nogle af de andre følger mig. Sabas, Xristo og menneskene.
Vi har ikke tid! Min far vil få dig dræbt efter menneskene er rejst.
Du må tage af sted ved solopgang.
- Og dig? - Det vigtigste er du forbliver i live.
Du har størst chance når de sover. Jeg vil være i sikkerhed ved min fars side.
- Skynd jer! - Lykkes det, ses vi om tre dage.
Der findes en lysning ved floden, vi mødes der.
- Og hvis det ikke lykkedes? - Vi mødes ved lysningen.
Sæt dig ved væggen!
Op med dig!
Vær tapper.
Ved du hvad dit problem er?
Du forstår ikke naturens gang.
- Ting ændre sig. - Vær parat når det sker.
Se det som en afskedsgave.
Nej!
Vent!
Forstår du ikke, at det er en gave jeg giver dig?
Det er en forbandelse!
- Hvad har de gjort i mod os? - Det finder du snart ud af.
- De forvandlede os, til en som dig. - Ja.
- Hvorfor? - Han vil bruge dig, til sin egen beskyttelse.
- Jeg vil hellere dø. - Det behøver ikke at ske.
Tiden er nær. Ved solopgang forlader jeg dette sted.
Alle som er villige til at tage risikoen kan følge med mig.
Et nyt liv venter udenfor murene, min ven.
Du kan være en del af det. Eller blive her og tjene dem.
- Nye hunde i dag! Lad os se på dem. - Du er sent ude, han er allerede væk.
Er I med mig?
Sabas. Xristos. Befri de andre! Resten følger med mig!
I er frie! Fart på!
Denne vej!
Her ned!
Løb, løb, løb!
Fortsæt fremad!
Fyr!
Vent!
Der er intet du kan gøre!
- Jeg kommer tilbage, jeg lover det! - Nej!
Min herre.
Lucian er flygtet.
Hen til skoven, løb!
Min herre.
Kom så!
Ind med jer!
Tannis!
- Ja, min herre. - Hvor er nøglen jeg gav dig?
- Jeg låste den inde i våbendepotet. - Hvordan kan den så være åben?
- Jeg har ingen anelse. - Men det har jeg.
- Dræb ham! - Nej! Please.
Tjek våbendepotet.
- Der må være en forklaring. - Vis mig det.
- Jeg har aldrig været udenfor murene. - Nyd det i mens du kan -
- for vi skal måske snart kæmpe os ind igen.
Vi klarede det ikke alle... Vi vil ikke forlade vores brødre så de kan rådne op.
De ydmygede Viktor og de vil betale for det.
Vil gerne overleve det her med livet i behold. Vi er en håndfuld uden våben.
Kan adelsmanden som bragte dig her, føre os til sit gods.
- Ja. - Godt! Kom så!
Den må være her.
Jeg lagde den her...
Her.
Han må have lavet en anden.
Jeg tvivlede aldrig på dig.
Jeg kan kun fjerne en lænke fra jeres hals ved at bytte den med en af mine egne.
I har et valg. I kan løbe og gemme jer, eller i kan blive og slås!
Den som kæmper med mig bliver fri, og hvis han ønsker det, udødelighed.
- Der findes andre gods vest på. - Jeg vil have dig til at tage derhen.
Se hvor mange som vil slutte sig til os. Vi ses her om et par dage.
Far!
- Skræmte jeg dig? - Nej.
- Det gjorde du ikke. - Jeg har indset, -
- at jeg har været tankeløs.
Jeg har været så fortabt i vrede, af Lucians forræderi, at jeg ikke tænkte...
... på dine følelser.
- Mine følelser? - De kryber sig ind i vores liv...
... og vi glemmer deres patetiske fødsel.
Jeg havde også en svaghed for Lucian.
Han kunne have været hvad som helst. Måske en dødsbringer.
Ja.
Måske.
Men han var ikke som os. Var han?
Hjalp du ham med at flygte?
Hjalp ham?
Naturligvis ikke!
Lyver du for mig?
Jeg har gjort mange ting mod din vilje, men han er en Lycan.
Undskyld, min kære, -
- men du giver mig intet valg.
Far, please.
Jeg ville tro på dine løgne.
Men jeg vidste, jeg ikke kunne stole på min egen datter. Hvordan kunne du?
Far... Jeg elsker ham.
Du har forrådt mig! For at være sammen med et dyr!
Jeg elskede dig mere end alt andet.
Hun forlader ikke dette værelse!
Nej, jeg er blevet beordret til at vente.
I slutningen af ugen, har vi nok folk.
- Nogen spor af Sonja? - Nej.
- Hun skulle have været her nu. - Hvorfor skal vi vente på hende?
- Hun er ikke en af os. - Har du glemt, at hun hjalp os med at flygte?
Hun er en vampyr, hvis hun narrede dig, kunne hun føre dem til os.
Dødsbringerne er uden tvivl på udkig, og de vil i sidste ende finde os.
Men ikke med hendes hjælp!
Jeg stoler på Sonja med mit liv, og så længe jeg gør det, bør du også.
Jeg sagde jo du ikke skulle sige noget.
Lucian har plyndret to gods, og taget deres våben.
- Slaverne har sluttet sig til ham. - Friheden er ligesom Williams pest.
- Du må tilbagekalde dit kæledyr - Tak, Coloman.
Jeg behøver ikke at løfte en finger. Lucian kommer tilbage af sin egen frie vilje.
Jeg har noget han vil have.
Hendes nåde...
- Luka? Hvor er hun? - Sonja er blevet arresteret.
Han kender til jer to.
- Han dræber hende. - Jeg tænkte du skulle vide det.
Intet endnu, min herre.
- Du ved, at det er en fælde. - Jeg lader hende ikke dø alene.
De fulgte dig her, Lucian. Hvis du går vil vi tabe.
De troede at de fulgte mig, men tanken om frihed førte dem herhen.
Du kan holde dem sammen indtil jeg kommer tilbage. Forlad dem, hvis jeg ikke gør.
- Er du okay? - Ja.
- Du var fri, Lucian. - Ikke uden dig.
Vi er nødt til at gå.
Min herre.
Din datter er flygtet.
Naturligvis.
Denne vej!
Denne her vej!
- Den der. - Ja, min herre...
Nu!
- Hvor vover du at true mig? - Jeg vil ikke det her.
Jeg er din far!
- Tror du at du kan besejre mig? - Jag vil ikke besejre dig.
At dræbe mig, vil ikke redde din Lycan
Beordrer dine mænd væk, for dit barnebarns skyld.
Et mirakel, far! En forening af blodslinjerne.
Jeg forbander den dag din mor gav dig livet.
Den tinge inden i dig, -
- er et misfoster.
Sonja!
Det er forbi! Fjern ham!
Forstår du hvad du har gjort? Denne aften var ikke om dig, eller ham.
Rådet kunne have fået Lucian og de ville aldrig have vist om din indiskretion.
Men efter det her, aldrig!
Nej!
Hvis jeg ikke var flygtet var dette aldrig sket.
Så ville du ikke være den du er.
Du havde ret. Ingen behøver at leve sådan her.
Mange er frie på grund af dig Ting er for altid forandret.
- Et liv uden dig. - Nej. Lucian, min elskede -
- du ikke svigtet mig.
Mine valg har ledt mig herhen. Ikke dig.
Der her er risikoen du var villig til at tage for mig...
... ligesom jeg for dig, for os.
Åben døren!
- Nej! - Ud med dig!
Nej! Jeg dræber jer! Jer alle sammen!
Den anklagede har begået højforræderi mod samfundet.
Hun har omgået dyr! Hun hjalp dem med at flygte
Jeg har reddet samfundet mange gange.
Du har dræbt din egen race, og blandet blodslinjerne.
Hvilket resulterede i en ting, som vokser inde i dig.
Deres tidligere herlighed undskylder ikke din nuværende gæld.
Heller ikke din stilling som rådsmedlem
Straffen for disse forbrydelser, er død.
Hvad stemmer I?
Ja.
Hun er din datter.
Ja.
Før hende til fangehullet
Nej! Det kan I ikke gøre!
Viktor! Nej!
Lucian...
Nej, Sonja. Kig på mig.
Kig på mig, Sonja!
Jeg elsker dig.
Og jeg elsker dig.
Dit ansigt kan ikke stoppe dette.
Farvel, min kære!
Nej...
Nej!
Sonja!
- Hent mine knive. - Ja.
Min herre?
Befri de andre. Kom nu!
Følg med mig!
Vil du have din hævn? Det er der ude! Kom nu!
Vi har større problemer end dine kære skrift ruller. Gå til de ældre. Nu!
Dræb hundene!
Viktor...
- Du bragte skam over min datter - Jeg elskede hende.
Du dræbte hende!
Jeg skulle have straffet dig, den dag du blev født
Ja, det skulle du have gjort
Men det gjorde du ikke.
Lucian!
Det er forbi.
Nej.
Dette er kun begyndelsen.
Lad mig fortælle dig noget om din elskede stedfar.
Det var ham, der dræbte din familie. Ikke Lycanerne.
Men da han kom til dig, kunne han ikke bære tanken om at suge dig tør.
Dig... Som mindede ham så meget om hans kære Sonja.
Datteren han dømte til døden.
Løgner.
Released on www.danishbits.org